Erdei Ferenc: A magyar társadalom a két világháború között
Készítette: Endrei Balázs

I. A magyar társadalomszerkezet
A keleti országokban sem a technikai, sem a társadalmi-politikai forradalom nem ment végbe, ezért az öröklött rendi formák éltek tovább. A kapitalizmus intézményrendszerét felülről, az állam vezette be. A mezőgazdasági, ipari, kereskedelmi termelés a kapitalista viszonyoknak megfelelően átalakult, viszont a társadalom szerveződési elve megmaradt rendiesnek. Ugyanakkor a termelési formák átalakulása lehetővé tette egy polgári réteg megjelenését. Ennek a rétegnek a tagjai rendileg kötetlen vagy idegen elemekből épült fel és nem illeszkedett a rendi társadalomba szerves módon. Ez a különbség lassan számolódik fel. Mint ismeretes Erdei eredetileg három társadalmi csoportot különít el a történeti nemzetit, a polgárit és a parasztit. ez utóbbiról nem esik szó ebben a műben.
1, A történeti nemzeti társadalom
Az eredeti modellekben ez polgári társadalmat jelöl, amely a szabadságharcok során alakult ki. Nálunk ez a folyamat nem zajlott le, mert a nemesség vezette be. ezért a nemzeti társadalom megmaradt régi rendi struktúrájában (nagybirtokos rendszer, állami és egyházi élet egymás mellettisége és egymásra hatása). Az élet többi területe ettől független rendszerben fejlődött ki, de előbbi primátusa mellett. A mezőgazdasági nagybirtok nem aprózódott fel, így támasza maradt a konzervatív formáknak. Ez megmutatkozott többek között a művészetekben is. A magyar társadalomban nem csak osztályhelyzeti, hanem osztálystrukturális különbségek is fennmaradtak. A polgári réteg kezdetben főleg németekből, zsidókból állt, akik nyers, gyarmatosító kapitalizmust honosítottak meg. A folyamat kialakulását segítette az urbanizáció. Az idő előrehaladtával a két eszmerendszer egyre jobban eltávolodott egymástól, ami hatással volt az egyes társadalmi rétegek öndefiníciós kísérleteire. Pl. a kispolgárság asszimilálódott a rendiségbe a 20-as években, a szerepének újradefiniálására kényszerülő egyház jelentős agitációs tevékenységbe kezd, kialakul a szociális egyház és vele párhuzamosan a népi radikalizmus.
Állam kiépülése: A liberális jogállam a nemesség kezében van, megnő a központi bürokrácia súlya (önálló hatalommá válik), a helyi önkormányzatok visszafejlődnek. A hivatalnoki pálya, amely nyugaton klasszikusan polgári hivatás nálunk az úri középosztály monopóliumává lesz. Az értelmiség csak a hivatalokban tudott biztos egzisztenciára szert tenni. Az állam fejlődésének következő szakaszában a kapitalizmus térbeni hódítása miatt racionalizálódott az államapparátus, de megmaradt mozdíthatatlannak és merevnek. Rutinfeladatoknál ez elégséges volt, azonban ott, ahol alapvető változásokra lett volna szükség nem (pl.: közigazgatás, iskolaügy).

Uradalom: tradicionális forma, kötött birtoktestek (hitbizomány), nem gépesített, fejletlen szakmunka, specializáció nincs, a konzervatív társadalmat erősíti, a gazdatiszti állás úrinak minősül, a saját tőkét nem használja fejlesztésre, minőségben jobb, de mennyiségben kevesebb termelés. Összességében inkább gátja a fejlődésnek.

Nemzeti társadalom	Polgári társadalom	
Arisztokrácia: hasonló presztízzsel bíró nagybirtokosok (Habsburg és birodalomhűek)	Kapitalista vállalkozó: gátlástalan tőkés, aki kénytelen szakmunkát felhasználni, belső piacra termel a hazai munkaerő-felesleggel külföldi anyagokból, ezért erősen függ a külföldtől. Területi eloszlása erősen városközpontú. Stabil ágazatai: gépipar, élelmiszeripar
Polgári arisztokrácia : Termelőüzemmel, földdel, vagyonnal és ranggal rendelkezik, a különbség a többi arisztokratához képest abban van, hogy befekteti a vagyonát	
Úri középosztály: értelmiségi alkalmazott, átvéve a független középosztály helyzetét, nemesekből és a monarchia bürokratáiból alakult ki, alávetett, de mégis uralkodó réteg, távol a néptől, ami megakadályozza szaktudása érvényesülését	Kisiparos : főleg városban, egyéni szükségleteket elégit ki, falun ő teremti meg az igényeket---nem stabil életpálya	
Nemzeti kispolgárság: a nemzeti irányvonalat szolgáló nem értelmiségi réteg, nyugdíjat kap, biztos egzisztenciával rendelkezik, de könnyen irányítható	Szabad értelmiségiek: üzleti polgári pályák, főleg zsidók, kamarákba szerveződnek. Jellemzi őket egyfajta magaskultúra, népfelettiség	

A társadalomtudományok Magyarországon 1919-1945 között: irodalmi szociográfia, népiség és társadalomkutatás, Erdei Ferenc a magyar parasztságról, polgárosodásról, a magyar társadalom szerkezetéről, a harmadik út problémája
Összeállította: Pillók Péter

Források:
•	Saád: Szociográfiatörténet, órai jegyzet
•	Kidolgozott szociológiatörténet tételek
•	Némedi előadás

1. A társadalomtudományok Magyarországon 1919-1945 között: irodalmi szociográfia, népiség és társadalomkutatás

1. Az 1919-1945 közötti monográfiaírás előzményei Magyarországon:
•	1840 körül átveszik a politikai aritmetikai irányultságot, hamar behozzák a módszereket és a szemléletet, erőteljesség válik a monográfiairodalom
•	1870-ben alakul meg a Statisztikai Hivatal
•	Fényes Elek: hazafias fellendülés: ismerjük meg hazánkat
•	Körösy József: Fővárosi Statisztikai Hivatal vezetője indította a megyei monográfiák sorozatot melynek védnöke Rudolf herceg és Jókai, felismerte a módszertani hiányosságokat
•	Keleti Károly a hazai politikai aritmetikai irányultság egyik megalapítója, Hazánk és népe című műve Riehl (müncheni születésű, konzervatív organikus kultúrafelfogással rendelkezett) nyomdokán született

Századfordulóra már minden nagy témát felvetnek az agrárius, agrárpárti, szociálpolitikai monográfiák:
•	egykézés
•	népességhanyatlás
•	végletes társadalmi polarizálódás

2. 1920-as évek
Teleki Pál a Szegedi Néprajzi Társaság ülésén előadást tart, melyben a néprajz és a földrajz kulcstudománnyá válását sietteti a Trianon utáni Magyarországon. Teleki készítette elő a trianoni tárgyalásra a földrajzi és néprajzi dokumentumokat. Nevéhez fűződik a szellemföldrajz elnevezés, amely a vizsgált táj lelkével foglalkozik, nem racionális tájleírás, hanem magában foglalja a táj bejárását, teljes ismeretét. Nyomában indulnak el az értelmiségi és ifjúsági ország és falujáró mozgalmak. 
Teleki féle szintetikus földrajz fogalma: tájegységben gondolkodik, a tudományos megközelitéseket szintetizálja, Dékány István az elméletalkotója.

Táj és népkutató mozgalmak jellemzői:
•	agrárius szociográfia és erős vonzalom
•	nem csak társadalomismeret, hanem értelmiségi hivatástudathoz kapcsolódik
•	mozgalmi affinitás jellemzi
•	hajlam az agráriumhoz tartozó érzelmi többlet felerősödésére

Változások az 1930-as évek: viszonyulás az agráriumhoz megmarad, a hivatástudat felerősödik

Szabó Dezső a falujáró mozgalom fő alakja. Ady és Móricz hatása érezhető kifejezésmódjában és gondolataiban. Idealizált, romantikus parasztkép és őserő képzet jellemzi. Úgy érezte, hogy Trianon kapcsán a nyugat cserbenhagyta Magyarországot, vissza kell találnunk 1000 éves kulturális alapjainkhoz (őskultusz). Politikai pártot szervezett, politikai programba foglalta elképzeléseit.
Nyomában szerzők örök paraszt és idilli bensőséges viszony ábrázolásával bestsellerré váltak: Weisz István, Babai József, Csathó Kálmán.

3. 1930-as évek
Alapvetően sokféle csoportosulás, rengeteg szerző köthető a korhoz, legfontosabbak:
•	Féja Sándor, Szabó Dezső tanítványa
•	Erdei Ferenc, valós ábrázolások jellemzik
•	Szabó Zoltán és Kovács Imre, akik módszeresen, művelten közelítik meg a témákat
•	Magyarország felfedezése mozgalom (Sárközi György, Atheneum)
•	Fiatal Magyarország Mozgalma (Illyés Gyula, Veres Péter, Darvas József), népi írók fóruma a Válasz c. folyóirat, 1947-ig Illyés Gyula szerkeszti

Kiemelt szerző:
Szabó Zoltán (Tardi helyzet) (Némedi teljesen lehúzza)
•	paraszti származású
•	idilli parasztrajz
•	értékhordozó parasztközösségek egyént mélyen integrálták
•	keresztény nemzeti értelmiség
•	megszakított polgárosodás felismerése

Szabó Zoltán: A társadalomkutatás célja
1936

Ebben a hatoldalas esszében semmi különösebb megjegyezendő nincs. Talán az fontos, hogy a szerző szidja a politikusokat, mert nem látják meg a magyar falu által mutatott beteg tüneteket, és olcsó parasztromantikájuk csak állandósítja az elmaradottságot. Saját magát sem jobb- sem baloldalra nem helyezi, mert úgy gondolja, hogy a népi gondolat átível a napi politikai küzdelmek öndefiníciós igényén. Ez nem azt jelenti, hogy a népi írók nem politizálnak a népi gondolat felvetésével, de azt igen, hogy valamelyik politikai tábor esetleges választásával az ügyüknek több ellenséget szereznének, mint amennyi feltétlenül szükséges. Küzdelmükben a falusi intelligenciára támaszkodnának, a helyi tanítókra.

Alaptémák:
1.	Középosztályos értelmiségi bűntudat
Értelmiség nehezen talál vissza a sok értéket hordozó parasztsághoz, elszakadt tőle, adósságérzet a parasztság felé
2.	Faluművelés, falugondozás
Bethlen Gábor Kör tagjai kiszállnak a tanyavilágba, könyveket visznek, városi kényelmet akarnak biztosítani, “szolgálni a falu tanya világa fele”, mellékesen leírják a látottakat
3.	Középosztály hiánya
Társadalmi hierarchia hiánya, a fent levők bűntudatot éreznek
4.	Demográfiai problematika – népesség számának hanyatlása, hogyan sorvad el a népesség és más nemzetiségek viszont szaporodnak, külső és belső gyarmatosítás képzete (Illyés Gyula: Pusztulás)

Mindenki másként reagálja le ezeket a képzeteket:
Erdei a legillúziótlanabb, szerinte a paraszti világnak át kell alakulnia ipari modernizáció útján, sok hátránnyal jár, de vállalni kell

4. Szociográfia intézményesülése
Szociográfia definíciója:
1.	társadalmi jelenségek nem intézményesült módszeres regisztrálására vonatkozó kutatási irányultság
2.	Rudolf Steimnetz féle meghatározás: egy nép minden viszonyának és állapotának egy bizonyos időpontban minden lehetséges módszerrel történő leírása (civilizált népek: szociográfia, vad népek: etnográfia).

Két irányvonal létezik:
1.	Irodalmi jellegű
2.	Szakszerű, módszeresebb szociográfia (Teleki Pál féle)

Felmerült az igény egy olyan intézményre, amely a csoportokat és gondolkodókat összefogni képes, nyitott, és képes rendszeres és folyamatos feltérképezést végezni az országban. Az integráló egyéniség Teleki Pál lett volna, aki 1938-ban, mint Vallási és Közoktatási Miniszter a programjába illesztette a szociográfia intézményesülését.
Létrehozzák 1938-ban a Táj és Népkutató Központot, amelynek 3 pillére volt:
1.	Magyary Zoltán – Közigazgatástudományi Intézet
2.	Györffy István – néprajz professzora
3.	Teleki Pál – szintetikus földrajza

Kapcsolatok építenek ki vidéki egyetemekkel és intézetekkel, nyitott volt a népi irodalmi szociográfia felé. Országos bemutatkozása az intézetnek egy kiállítás volt 1938-ban. A kiállításon az eddigi munkákat igyekeztek bemutatni, a politikai helyzet miatt azonban botrányba fulladt a kiállítás. A pontosan kidolgozott és tényszerű vagyoni-, nemzetiségi-, birtokviszonyokat ábrázoló térképek tényszerűségük miatt politikai indulatokat kavartak, minden nagy politikai szervezet tiltakozott Telekinél a kiállítás ellen, mert az “szélsőjobboldali irányzatokat táplált”.
Telekinek be kellett zárnia a kiállítást, vissza kellett vonnia a kiállítási anyagot. A megszüntetett intézet Györffy köré csoportosult, és mint Györffy kollégium élt tovább, de mint intézményülési kísérlet elbukott, gyakorlatilag a népi írók és falujárók mozgalma megszűnt.

5. 1945 után fejlemények
Györffy kollégium az ifjúsági falukutatás központjává válik. Belőle alakul ki a Magyar Demokratikus Ifjúsági Szövetség, lapjuk a Valóság. Népi Kollégium Rendszer kialakul, a szociografizálás 1948-49 után “tilos lett”.

2. Erdei Ferenc a magyar parasztságról, polgárosodásról, a magyar társadalom szerkezetéről

Erdei Ferenc
1910-1971

A vizsgált időszakban (II. Világháború előtt) legteljesebben ő dolgozott ki szociologikus társadalomelméletet. Már fiatalon törekedett arra, hogy a leíráson túlmutatva fogalmi szinten is ábrázolja a magyar társadalmat. Ez legteljesebben a magyar társadalom a két háború között, című kéziratban megmaradt tanulmányában fejti. Itt mutatja be az általa kidolgozott kettős társadalom koncepciót. Rengetegen vitatták, de már tudományos vitát lehetett folytatni a kötetről. Fogalmi jelentősége van, különösen a tanulmány első részének, ahol a társadalmi struktúrák fogalmait boncolgatja. 1943 után Erdei már kevés komolyan vehető szociológiai munkát irt.

ERDEI FERENC: PARASZTOK

Előszó
Erdei maga is parasztszármazású, az előszóban saját tapasztalataira visszaemlékezve mutatja be a parasztságtól való elválás élményét, s az elsőgenerációs értelmiségiek kettős identitását.

I. A parasztság

1. Társadalom a társadalomban
A paraszti kategória viszonyfogalom. Önmagában Európában sehol sem létezett parasztság, csak valakik miatti, valakinek a parasztjai voltak. A parasztság sors, s a parasztságon belüli vagyoni eltérések csak ugyanazon sorsnak különböző fokozatai, fokozatbeli különbségek. Egységeges, mert különbözik a többi rétegtől, de nem homogén ugyanakkor. Individualizáció csak a közösséghez képest képzelhető el, a paraszti létforma ezáltal a közösségi életforma egy mostohább, de izgalmasabb változata. 

2. A föld
Erdei szerint a paraszt természeti ember. Földhöz való viszonyulása különleges, nem kívülről nézi, de uralma alá sem kívánja hajtani, a föld egyenlő számára a természettel. A természet a paraszti létben erősen tisztelt erő, valamint elem, környezet is, amelyben benne él. A termeléssel a társadalomnak tartozik, (ezt ősi szerződés tette kötelezővé) de nem kívánja meghódítani a földet. A paraszti munka szolgálatjellegű (egész napos tevékenység), a természettel szemben a paraszt alázatos dolgozó, a társadalommal szemben alázatosan termelő. A paraszti életforma minden vagyoni kategóriájában ezért egyforma, s ezért különbözik olyan nagymértékben a polgári társadalmak életmódjától, s ebből következően belső tagozódásától. A paraszt szabadságfoka gyakorlatilag a birtoklásának mértékétől függ. A paraszt egyetlen szabadsága a föld szeretete, más választása nincs, szolgálatra született, aki paraszt az dolgozik, nincs más választása.

3. Tanyák és faluk
A várossal szemben, ahol az ő urai laknak, a falvakban, mezővárosokban a paraszt az úr. 
A paraszti társadalom alapegysége a család, a paraszti társadalom gazdaságilag egységes és önálló családok összessége. 
Az Alpok környékén csak egy család épít egy szállást magának. A gazdasági egység mellett az időjárástól való védelem is igen fontos. Itt a parasztság nyugodt életritmust, tiszta békességet jelent. 
A német parasztházak négyszögbe tagolódnak, védenek a szél és egyéb idefen hatásoktól, magába zárkózik e z háztípus. 
Az Alföldön és a szláv területeken található parasztház földre lapul, a szál elleni védelmül, hajlék, de nem melengető fészek. 
A falvak szerkezete különböző, léteznek 4-5 családból álló települések, megemlíti az út menti sorfalvakat, a koncentrikus elven építkező falvakat, ahol társadalmi presztízstől függően kap mindenki helyet (középen a templom és a pap), valamint a szerinte igazi falvakat , ahol a szántóföld már elválik a szállástól . Itt meghatározottá válik a megművelt terület nagysága, csak addig érdemes vetni, amíg naponta érdemes a távolságot oda-vissza megtenni. Mégis, bár ez a legáltalánosabb forma, a parasztok igazi lakóhelyei a szállás vagy a falu. A városok idegenek számukra, kivéve a speciális mezővárost. Ezek a városok szélesek, olyanok, mint egy óriási falu. Funkcionálisan tanyasi életet folytatnak itt, emellett itt a legbonyolultabb a paraszttársadalom.
A települések társadalma:
1. a magános szállás a tanyai típusú paraszté, rideg, egyedül van
2. a falusiak gyöngébbek és hajlékonyabbak, hajlamosak a konformabb viselkedésre már vannak titkok, az úr és a pap is a közelben él
3. a mezővárosi parasztra a többiek gyanakodva néznek nem érthető számukra, miért maradtak parasztnak, miért találkoznak a polgári réteggel, a mezővárosiak pedig lenézik az együgyű parasztokat.

4. A falak
A parasztság nem eleve elrendeltetett sors, társadalmi harcok árán született. Kettő fal választja el másoktól, belülről saját normái/alázatos erkölcs, babonás félelem és fegyvertelen munkáskezek/, kívülről a nemesség jogai, fegyvere, ereje.
A parasztság szolgarend, amely nem csak, hogy beletörődött a sorsába, de maga is erősíti saját identitását, ilyen értelemben korlátait. 
A jobbágyság csak parasztelőttes állapot volt, parasztelőd és törés alatt álló paraszt. 

5. Kapuk
A társadalmi rétegződés fent leírt rendjére mindkét fél vigyáz a találkozások során. Lehetséges a felfelé való mobilitást, de akkor a feltörekvő parasztfiú elveszti parasztságát, úrrá válik viselkedéseiben, szokásaiban is. Ez az elzárkózás ilyen értelemben szabadságot is jelent. Ezt a szabadságot támasztja alá a parasztkultúra, de egyben véd is az asszimlációtól. 

6. A falak között
A parsztkultúra objektív értékelésekor látnunk kell, hogy ez a kultúra közösségi típusú, általános, mindenki egyformán él vele és részt vesz alakításában. Elemi is ez a kultúra, a legközvetlenebb megvalósítási modelleket használja. A paraszttörvények ezek alapján is nem szankcionáló jellegűek, inkább morálisak. Nem ismeri a munkamegosztást /sem a családi, sem a termelési ágak szerinti munkamegosztás nem az, hiszen közben mindenki vállal minden terhet/ A parasztkultúra nem ismeri el az egyént, ugyanakkor a szolgaság kevésbé érződik, szűk területen ugyan, de szabadságot enged. Mindenki alkotó és mindenki közösség is egyben. Ez a kultúra ezért és önmagában teljes. Stílusokat nem ismer, csak a létező relevánsat. Ennek a kultúrának a társadalmi változások alapján meg vannak számolva a napjai Erdei szerint. Morális szempontokból a parasztságtudat önállósággal és biztonsággal járó kötelezettség, amely közösségi érzést hoz magával. 

7. Örök paraszt?
A parasztság nem természetéből fogva ilyen, hanem ahogy korábban is szerepelt, a társadalmi harc eredménye folytán ilyen. A leigáztatottság és a kötöttségek is ebből származnak, feloldhatóak. Kultúrájának eredményei azonban örökek.

II. Akik még nem parasztok

Ez a rész elválasztja a paraszti életformát és tevékenységeket az arra hasonlító, de természetükben más formáktól.

1. Távoli ősök
A parasztok és a primitívek egy dologban hasonlítanak életfeltételeikben (kis csoportok, korlátolt eszközök).
Különbségeik: 
•	a parasztokra nehezedik a társadalom, a primitívek maguk vannak és szabadok
•	a primitívek távoli ősei a parasztoknak, de ma már nem azok
•	a primitívek CSAK természeti népek, fejlődési lehetőségeik végtelenek, a parasztság fejlődése eleve korlátozott és zárt
•	a szabad primitívség teljesen gazdaságilag önálló, a a parasztság kötött
•	primitívek társadalma is szabad
•	a primitívekből hiányzik a társadalmi alávetettségbe való belenyugvás

A másik távoli ősök a nomádok
A nomádok nem vesznek erőt a természeten
Különbségeik a paraszti társadalomtól:
•	nem ismernek urakat maguk felett
•	kultúrájuk nem összegyűjtött, hanem zsákmányolt
•	kóbor szabadok
A parasztság ősei valószínűleg a kelták között vannak, de erős hatást gyakorolhattak a trákok és a germánok is a paraszti elnyomottság kialakulására (népvándorlás, korai hódítások és államszerveződés Európában).

2. Oldalági rokonok
A parasztok szolgák, de mégsem azok. Különbségeik
•	a szolga nem természeti ember
•	a szolgáknak nincsen társadalmuk
•	a szolgákkal rendelkeznek az urak, nem közlekednek
•	szolgából sosem lehet paraszt

Vannak szabad földművelők is, akik mégsem parasztok. ők a farmerek /Újvilág/
Mások, mert
•	a mesterség és nem az erkölcs miatt dolgoznak
•	egyek gondolkodásukban a városiakkal
•	a farmereknek nincs külön társadalma
A két oldalági rokon hatásai ma is láthatók az európai paraszttársadalmakon. 

3., Az előd
Az előd a jobbágyság volt. Az életforma már paraszti, de maga az ember még nem paraszt. A szolgák jobbjai a parasztok, de szerződött viszonyban állnak. Megkülönbözteti ezt a csoportot a parasztságtól, hogy saját törvényeik nem voltak a változást a jobbágyság jogi korlátainak eltörlése hozta, innentől került gazdasági függésbe a parasztság. Ez az állapot Erdei korára már stabillá vált, megszűntek a rendiség utolsó maradványai is. 

III. Parasztok

A parasztság altársadalma igen erősen tagolt. Önálló rész ez, s csak kényszerűen tagozódik be, a történelmi örökség miatt a nagy társadalomba. A paraszttársadalom közösségi társadalom, nem ismeri az egyént. Vannak osztályai, de ezek ugyanazon csoport eltérő rétegei. /Nem osztja meg őket radikálisan sem párt, sem vallás stb. /
A paraszti rétegződés: 
a., hova való, tehát földrajzi
b., miféle családnak tagja, tehát származási
c., van e földje, tehát vagyoni

A társadalmi elválasztásban a legnagyobb egység a község, ezt követi a család, amelyen belül valamennyi családnak egységes a belső szerkezete, Erre a két alapegységre épül a parasztszervezet
A parasztélet törvényszerűségei közé tartozik 
•	a termelés
•	valamint az, hogy az emberek kifogyhatatlan búségét kell produkálni. 
A paraszttársadalomból a vezetést teljes értékben kizárják, inkább a közösen viselt sors elfogadása a jellemző. Az ellenőrzés nyilvános, az alapszabályok
a., bűnös a nem dolgozó férfi, s a nem szülő asszony
b., az emberi állomány elleni vétség is bún /testi sértés, hazudozás/
c., az urak elleni virtusból elkövetett vétség nem teljes értékű bűn, a paraszterkölcs kifelé nem érvényesül
d., a nemi életnek csak a családszervezésben van szerepe, a házasság termelőkeret (Erdei szerint, más mást mond)
A házak egyformák, a házbelső és a kulturális részek az életfolyamat, a munkalerakódásai, így a parasztruha is munkaruha. 

2., Nyugaton
A földművelés már nem őstermelés, a leigázásra törekednek. A paraszt nem természeti lény, társadalma nem önálló és zárt, nincs jelentsége már a családnak sem. Itt osztályonként tagozódik a társadalom, az állam a felső keret, amely szétválaszt / itt van értelme felekezeti, párttagozódás megkülönböztetésének is/. A fogyasztás itt már jelentősebb. Ezek meglátszanak a környezetben is: a ház gazdagabb választékú anyagól készült, a ruházat polgáriasadott, már ismerik a szabad időt. Ez civilizálódott parasztélet. 

3., Északon
A parasztok hódították meg a polgári társadalmat, a falu vette birtokába a várost. A parasztok itt kultúrparasztokká fejlődtek, sajátkultúrájukat fejlesztették egy magasabb kultúra szintjére. . Kísérőjük és társuk a természet, termelésük a legmagasabb szintű mg-i munka. Teljes kultúrélet ez. (Svédország, Norvégia és Dánia régi demokratikus magas fejlettségű -itt kiegyensúlyozott a birtokarány, az akkori Balti-államok akkor szabadultak fel a függőségből, itt szövetkezeteket alakítottak ki a reformok után).

4. Délen
A természet jobb körülményeket nyújt. Alapvető szervezetek a község és az egyházközség. Az egyház közvetlen közösségben él a parasztokkal, szellemi kultúrájuk ezért is szélesebb. 

5. Keleten
A parasztok ma is természeti emberek. Kevés a város, a parasztszállások a jellemzők. A közlekedés is jellegű, a család és község itt is központi szerepű, mint a régi paraszttársadalmakban. . Az úr paraszt beosztás igazi osztálytagozódás, a keleti egyház pedig szigorította ezeket a viszonyokat. A parasztkultúra él és létezik. 

6. Európa közepén
A parasztfejlődés itt nem nyugodt, történelmi okokból a jobbágyság későn tűnt el, az úri országlást nem váltotta fel a polgári uralom. A parasztok őstermelők, de nem természeti emberek már, nem szeretik a mesterséget. Társadalmuk paraszt A valaha közösségi társadalom már egyénekre bomlott, a házastársak termelőszerepe is megváltozott. A gyerekszám csökkent. Az osztálykülönbségek kiéleződtek, különösen éles jele ennek a polgárosodó parasztok jelensége, akik ide is, oda is húznának, ezért nem illeszkednek sehová sem. Vezetőik ma már mintát követnek /városit, polgárit/. Különböző életet élnek, a korábbi teljes teherviselés eltűnt. 
Kulturális területen polgárosulnak /ruházat, berendezés/, ez azonban gyakran félresikerült, akár nevetséges is lehet. . A városi világból gyakran a selejtes termékeket élvezik. 

7. Mások földjén
Urasági majorokban dolgoznak ma a parasztok közül sokan, szolganéppé váltak, akik parancsot követnek. Az ellenőrzés ebben az esetben szigorú, életnívójuk alacsony. 

8. A pusztákon
A pásztorok még megőrizték a különállást, minden más fajta paraszttal szemben, ők a nomád ősök életmódjához hasonlóan élnek. Közösségük maga a pusztai élet . A pásztor nem munkás, állapotuk társadalmon kívüli. Művészeti kultúrájuk magasan fejlett, magukban szabadok. Ez az egyetlen paraszttípus, amelyik szabad és független tudott maradni - még ha primitív fokon is. 

IV. AKIK NEM AKARNAK PARASZTOK LENNI

1. Akik már nem akarnak, türelmetlenek
Sokan törvényszerűen kifelé kívánkoznak ebből az állapotból, halálos elszántsággal törekednek másfelé. Könnyen és simán polgárosodnak, ha a társadalom ezt segíti. Ez megtörténhetett Nyugaton, de Keleten és Középen nem. Itt ámokfutás zajlik, felborul a rend (pl. Alföld mezővárosai). A gazdák járnak elől a folyamatban, nekik megengedik anyagi lehetőségeik: Gazdaságuk innentől hasznot hajtó parasztüzem, kísérleteznek, kiskapitalista vállalatot tartanak fenn. Lemásolják a városi mintákat, lakásukban, öltözködésükben is. Szórakozásra is juta idejük, köztük dívik az egyke születése. Kultúrájuk maga a sznobság. A gazdák mellett a földtelenek alakítanák ki munkástípusú érdekvédelmet, szakmunkásokká lesznek.

3. A menekülők
Az iskolázott parasztgyerekek elkerültek otthonról, soha nem csábították, rombolták szét a korábbi falakat. Ma tömeges az elvándorlás: diákok, cselédlányok, földtelenek városi munkásnak állnak, a kisföldű gazdák kishivatalnoknak állnak, a nagygazdák politizáló úrfélének állnak. Szívesen tanulnak a parasztok mesterséget, küldik gyerekeiket kisiparosnak. A végleg szegények még messzebbre menekülnek, külföldre emigrálnak. 

4. A fáradtak
Ők ivadékot nem hagynak maguk után, megfáradtként nem akarnak paraszt módra tovább élni. Az öregek vezetik itt a fiatalokat, főként az asszonyok, s nem a férfiak irányítanak 
Felborult a paraszterkölcs uralma, a következmény idegbetegség és öngyilkosság, az egyke jelensége szinte általános, már ha születik egyáltalán gyerek. 

5. A lázadók
A jobbágy elődökhöz hasonlóan itt is lázadnak, de ezek csak éhséglázadásnak is alig nevezhetők. Ma nem lázadhatnak egészében, Erdei szerint ehhez nincs képzett és mégis hűséges vezetői rétegük. Ráadásul a munkás és gazdaréteg még egymással is szemben áll.
 A parasztlázadások külföldön osztályharcos jellegűek vagy szocialista osztályharcosak. 

V. PARASZTNAK LENNI MOSTMÁR NEM LEHET

1. Parasztnak lenni most már nem lehet
A parasztság érdemei: a parasztság nem lett teljesen önmaga megtagadására kényszerítve, de ma már nem szükséges ez az állapot sem. Ma már van más rendelkezésre álló erő, mint az emberé (gépek). A tőkés termelőrend kihasználja a parasztot, ugyanakkor segíti is, hogy ne legyen paraszt. Korábban szükség volt kötött társadalomra, a kapitalizmusban azonban nem. A társadalom fejlődésével mindenkihez eljutatták a társadalom javait, kultúrtermékeit, így a parasztkultúra értéke is alábbszállt. 
A világ megváltozott, a folyamat visszafordíthatatlan Erdei szerint. 

2. Akik idegen tájakra futnak
A városi levegő itt is felszabadít, de elveszi a a parasztidentitást. Szolgának szegődve is kevesebb gondú életet kap a volt paraszt. Ha iskolák révén kerül azonban városba úrnak vagy polgárnak, a volt paraszt sorsa oldatlan marad, kétfelé idegen, csak gyermekei olvadnak be. A parasztságot beolvasztja a polgári társadalom, a parasztok az elvárások ellenére mégsem akarnak szocialisták lenni, ehhez már elfáradtak.

3. Akik parasztországot akarnak
A vágy és a törekvés indokolt ugyan, de ezzel a gondolattal az ipari termelés és kereskedelem fölényét vonták kétségbe. Viszonyfogalom azonban ez az eszme, nem lehet tudni Erdei korában, vajon egy paraszttársadalom értékesebb lenne-e, mint egy polgári társadalom. 

A magyar társadalom a két háború között

Magyarországra a XIX. sz. közepétől kívülről és felülről tört be a termelés kapitalista rendszere. Nem volt olyan polgári réteg, amely ezt a társadalmi forradalmat megvalósíthatta volna. A gazdálkodás kapitalizálódása ellenére megmaradtak a társadalomszerkezet rendi formái.
A magyar társadalom többszörösen összetett szerkezet volt: a legfelső a történeti nemzeti társadalom, alatta a történelmi népi és emellett a modern polgári társadalom helyezkedett el.

Történelmi nemzeti társadalom:

1. Egyház:
A katolikus egyház hiearchikusan felépített világszervezet, mely a Habsburg-birodalom birodalmi egyháza volt. Az ellenforradalom után konszolidálódott rendszer keresztény-nemzetinek nevezte magát, és a történelmi társadalom-rend teljes helyreállítása fogalmazódott meg, a történelmi osztályok politikai hatalmán túl az egyház befolyásolásának a felújításával együtt.
A református egyház a liberalizmus hagyományát képviselte, és a nemzeti társadalom kuruc oldalát. A magyarság népi egyháza volt. Ezzel szemben a katolikus egyház sokkal inkább ápolta a Habsburg-hagyományokat, és a nagybirtokos érdekei sokkal inkább kötötték a feudális konzervatív politikához

2. Állam:
A két háború közti korszakban nem változott meg gyökeresen a törvényhozás szerkezete: választójog, felsőház, választások lefolyása mind a háború előtti jellegűek maradtak. 
Két ponton azonban változás következett be:
•	az ország függetlenült Ausztriától
•	a közigazgatási szervezet kiterjedt, de ezzel nem változott meg a közigazgatási struktúra
Az államszervezet konzerválódása politikailag azzal járt, hogy az állam, mint egy mindenható hatalmi szervezet nehezedett az alsó társadalomra, nem engedett semmi olyan változást, ami a konzervatív, felső társadalom érdekeit sérthette volna.

3. Uradalom:
Majdnem teljesen összeesik a község és a nagybirtok adminisztrációja. Főrendiház nincs már, azonban van fölsőház, melynek tagjai a nagybirtokos családok közvetlenül választott delegátusai. Sem a termelés jogi feltételeiben, sem a gazdaság üzemi és munka szervezetében nem kapitalizálódott teljesen a nagybirtok, hanem olyan tradicionális gazdaságforma maradt, amely különbözik a kapitalista nagyüzemek termelési formájától. Sem a jobbágyság megszüntetése, sem a földreformok nem nyúltak bele erőteljesen a nagybirtokos gazdálkodásba.
Az uradalmi gazdálkodásban dolgoztak:
•	a gazdatisztek-magasabb fokú értelmiségi képzettség
•	az uradalmi cselédek, nyers, paraszti munkaerő
•	rendkívül vékony szakmunkásréteg

4. történelmi arisztokrácia:
Az állam és az egyház vezető pozícióiban, befolyásuk töretlenül érvényesült. A magyar arisztokrácia csak kisebb részében nemzeti, nagyobb részében pedig, olyan birodalmi fejlődésnek a képződménye, amely nemcsak a magyar néppel, hanem a magyar nemesi renddel is szemben állt. A magyar arisztokrácia a katolikus egyház vezető papságával együtt, a legfőbb támasza volt korábban a Habsburg-birodalomnak, később a Monarchiának.

5. Úri középosztály:
Az állam, az uradalom, az egyház értelmisége történelmi osztály, úri középosztály. A magánpályák, ipari és kereskedelmi vállalatok értelmiségi tisztviselői osztályhelyzetük szerint szintén a középosztályba tartoznak, de egészen más fajta társadalmi képződmény ez, mint az úri középosztály. A korszak végén ott tartott ez a réteg, hogy egyfelől függő alkalmazotti egzisztenciájának bizonytalanságai, másfelől értelmiségi vonzódásai még szorosan kötve maradtak úri középosztályi léte konzervatív társadalmi kereteihez.

6. Nemzeti kispolgárság:
A többségük paraszteredetű, vagy vidéki-falusi kisiparosféle származék, az alsó népi társadalom leszármazottja. Maga a társadalmi helyzet azonban, amit képviselnek, a történelmi nemzeti társadalom tartozéka.
Az osztályhelyzet, amit ez az altiszti réteg betölt, minősített munkáshelyzet: bérért dolgozó munkásság, munkája bizalmi munka. E réteg létét a konzervatív nemzeti társadalom biztosította. Ez a réteg tartott ki a legszilárdabban a konzervatív rend mellett.

Modern polgári társadalom

1. Kapitalista vállalkozás
Az önálló magyar kapitalista vállalkozás modern kifejlődéséhez a következő feltételek voltak meg: egy vállalkozó réteg, amely már a Monarchiában kifejlődött. Volt egy vékony szakmunkás réteg, s mellette egy széles kisiparos-kiskereskedő réteg, amely azonban olyan fokon állott, hogy tömegében képtelen volt átváltani a kapitalista nagyvállalkozás arányaira. Volt egy hatalmas tömegű agrár népfelesleg, amely nyers tömegmunkaként kínálkozott a vállalkozásnak. A belső tőkeképződés elenyésző volt, amely a vállalkozást mozdíthatta volna.
1933-tól: fellendülés. A magyar nagyipari termelés betöltötte a hazai fogyasztó piacot, a kivitelben is utolérte az agrárkivitelt, a bankvállalkozás pedig jelentékeny belső tőkeképződést szervezett meg A korszak végén a háborús fölkészülés követelményei lettek uralkodóvá az ipari termelésben, ami tovább növelte a konjunktúrát. Az agrárolló az egész korszakban érvényesült, különösen a válság idején nagy arányban alárendelte a mezőgazdaságot az ipari termelésnek és a bankvállalkozásnak.

2. Kisipar és kiskereskedelem:
A kézművesipar és a kiskereskedelem csak kis részben nőtt bele a kapitalizmusba. Válsággal küszködtek a kapitalista áruforgalom mellett.
A kapitalista nagyipar és az iparszabadság megtörte a céhipart. Később azonban újra megtalálták tevékenységi körüket: a két háború közti korszakban olyan erős a kisipar szerepe az ipari termelésben, hogy majdnem kétszer annyi munkást foglalkoztatott, mint a nagyipar és a termelésnek az értéke majdnem fele annyi, mint, a nagyiparé.
Ennek ellenére a kisipar és a kisvállalkozás sem tudott szilárd társadalmi képződménnyé kiépülni, a műhely és a bolt kiesett a társadalomfejlődésből, mert sem a feudális gazdálkodás rendi társadalmában nem tudott megalapozódni, sem a kapitalizmus polgári társadalmában nem tudott tovább fejlődni.

3. Szabad értelmiségi pályák:
Az állam és az egyház mellett a kapitalista vállalkozás szervezte meg az értelmiségi munkát. Egyfelől a hivatal, másfelől a vállalati állás alakította ki az értelmiségi tevékenység társadalmi formáit. Szabad értelmiségi pályáknak nevezte a statisztika azokat, akik nincsenek alkalmazotti viszonyban, akár az állammal, akár a vállalatokkal. ezek nem önálló képződmények a társadalom szerkezetében. A szabd értelmiségi pályák egyfelől honorácior múltjuk, másfelől e korszakbeli iskolai képzettségük alapján is a konzervatív nemesi társadalomhoz kapcsolódnak. A pálya gyakorlata viszont az üzleties polgári élethez köti értelmiségi tevékenységüket. Nevezetes jelensége a szabad értelmiségi pályáknak ebben a korszakban a kamarákba való szervezkedés.
 
4. Polgári arisztokrácia:
A magyar polgári társadalom legfelső szintjén helyezkedett el. Ez a polgári arisztokrácia nem a saját polgári fejlődése útján építette ki előkelőségét, hanem csak a vagyonát szerezte meg a kapitalista fejlődésben, és az előkelőséget két helyről vette: elsősorban a hazai történelmi arisztokráciától, másodsorban a nyugati társadalmak nagypolgárságától. A kapitalizmus első szakaszán meggazdagodott családok háromféleképpen kapcsolódtak a történelmi arisztokráciához: házasodással, birtokvásárlással, címerszerzéssel.

5. Polgári középosztály:
A polgári középosztály a modern kapitalista fejlődés terméke. Társadalmi kereteit, kultúráját a kapitalizmus és a fejlődő városi élet alakította ki. Alakulása azokon a területeken ment végbe, ahová a történelmi középosztály nem terjeszkedett ki. A vállalkozást, az iparral, kereskedelemmel járó értelmiségi szerepeket átengedték azoknak, akiket nem kötött rendi társadalombeli tradíció, tehát a zsidóságnak, nyugati bevándorlóknak. A magyar társadalomban nem fejlődött erős és széles réteggé a polgárság.

6. Kispolgárság:
A kispolgárság igazi termelőformái a feudális társadalomban épültek ki: a parasztgazdaság, a bolt és a műhely. A kispolgárságnak nagy szerepe volt az ellenforradalmi alakulásban. A kispolgárság két rétege közül a kisgazdák a kispolgári agrárdemokráciát képviselték, a keresztény kispolgárság pedig a fasizmusnak egy kezdetleges formáját.

7. Munkásság:
Egy nyers és kiszolgáltatott tömeg állt a merő üzletiességgel kialakuló vállalkozás szolgálatába. A kezdeti vállalkozások szakmunkásai nagy részben idegenek, főképp németek voltak. A magyar munkásság a század elejétől kezdve tényezője lett a politikai életnek és a forradalom idejére már egyenrangú szereplő volt a polgári radikalizmus mozgalmával. Ezen túlmenően pedig mint társadalmi osztály is megmutatta határozott arculatát, többszöri sztrájkjával és bérmozgalmaival éppúgy, mint kulturális törekvéseivel.

SZABÓ ZOLTÁN: A TÁRSADALOMKUTATÁS CÉLJA, HITEL 1936.

Ebben a hatoldalas esszében semmi különösebb megjegyezendő nincs. Talán az fontos, hogy a szerző szidja a politikusokat, mert nem látják meg a magyar falu által mutatott beteg tüneteket, és olcsó parasztromantikájuk csak állandósítja az elmaradottságot. Saját magát sem jobb- sem baloldalra nem helyezi, mert úgy gondolja, hogy a népi gondolat átível a napi politikai küzdelmek öndefiníciós igényén. Ez nem azt jelenti, hogy a népi írók nem politizálnak a népi gondolat felvetésével, de azt igen, hogy valamelyik politikai tábor esetleges választásával az ügyüknek több ellenséget szereznének mint amennyi feltétlenül szükséges. Küzdelmükben a falusi intelligenciára támaszkodnának, a helyi tanítókra.

Készítette: Ráczkevi Ágnes

Nagy Endre - Némedi Dénes - Tóth Pál Péter (szerk.): Magyar szociológiatörténeti szöveggyűjtemény (másodválogatás) - Bp. 1987, Tankönyvkiadó. I-II. kötet

1. Pikler Gyula: Bevezető a jogbölcseletbe 61-66.p.
Valamely itt nem idézett előzetesben P. bebizonyítja a természetjog lehetetlenségét. Ezután az a kérdés, hogy az emiatt üresen maradt jogterületen mi foglalhat helyet? Ugyanis a kapott eredmény azt nem jelenti, hogy a tudomány valamiféle igaz jogot nem kereshet. 
Vannak kétségek, amelyeket nem dönthet el, de létezhetnek olyan jogok: I. amelyek léte megdönthetetlen - ezek felől nem lehet gondolkodni, II. eldönthető kétségek - ezeket gondolkodás tárgyává lehet tenni. 
Bővebben: I. Minden embernek van közös jogérzéke, ezzel bizonyos jogintézmények járnak, mivel valamiféle közös elvek és betartásuk nélkül nincs társadalom. A közös jogérzéken alapulva léteznek közös célok, ezek eléréséhez valamiféle eszközök járnak, ezért ezen eszközök használata a cél eléréséhez jogos. A közös alapú jogelvekből viszont további más, ugyancsak jogos tételek vezethetők le.
Logikailag igazolja, hogy azon tételeket, melyek kétségben nem vonhatóak, minden tudomány igaznak tekinti, hiszen ha nincs alapgondolatnak vett igazság, akkor nemcsak gondolkodás, de "eszmélő élet" sincs.  (Azon emberi csoportok pedig, amelyek az előzőekben leírtakat nem osztják - értelmetlenek)
A tudományok alapjait, igazságait közösen kialakított meggyőződések képezik, kérdéses esetekben a jognak ezekből kell kiindulnia. 
II. megállapításhoz: Ellentétes meggyőződéseknél a jog megállapítja, hogy egyetértés alapján kialakított elvek esetén a meggyőződés helyesen/helytelenül lett kialakítva és ezért egyikük helyes, másikuk nem. Ugyanez vonatkozik a tények helyes/hamis ismeretére. Két ellentétes jognál is ez a helyzet. Tehát: a tudomány dönthet levezetések helyességérő, vagy tények összefüggéseiről is. 
A jogbölcselet vallhatja embercsoport, társadalom, kor, osztály közös jogmeggyőződését. Ezt tudományosan úgy fejtheti ki, mint azt az emberiség közösen vallott (l. I. és II. ) meggyőződéseivel teszi. Viszont az ilyen résztételeket általánosan nem ismerik el. E résztételek alapján létrehozott jogok ugyanis részrehajlóak: Egyesek boldogságát inkább okozzák. Ettől azonban az egyik jog nem igazabb egy másiknál, hiszen a jogérzet nem egyenlő a célszerűségi ítélettel. Ugyanis bizonyos dolgoknak az ember tulajdonít értéket, bár tudja, hogy ez nem helyes, mivel kérdés az, hogy kinek a boldogsága jogos. Ez viszont átvitt bizonyítéka az: egyik jog helyes, a másik nem - elvének. 
Ezzel azonban már az igazságosság mint alaptétel helyett a célszerűség lett a mérték, ám ez minden tudományban előfordul! L. természettudomány = eldönthetetlen nézeteltérések (pl. színvakság) esetén: ki lát helyesen? Ha eszközök segítségével ki is mutatható valamifajta összefüggés, az a színvakok oldaláról semmit sem igazol, de a többiek oldaláról sem. Kérdés: akkor mi lehet a mérték? Úgy látszik, hol ez, hol az. A természettudományok is hol a mértékegységek szerinti változásokat, hol pedig a közvetlen értékelést tekintik mércének. Csak ilyen értelemben tud a jog is mérni helyesség/nem helyesség tekintetében, még más úton el nem dönthető végső kérdések felől is, az esetben, ha bizonyos emberek valamely jog mellett másoknál boldogabbak. 
Ennek alapján lehet kimutatni valamely végső célok és érzelmek, valamint jobb meggyőződések jogos/nem jogosultságát. Ebből P. szerint tovább következik egy igaz jog megállapíthatósága még akkor is, ha ennek az emberek jogérzéke közvetlenül ellentmond. Pl. ezen az alapon a középkorban is kimondhatták volna, hogy az államtól helytelen, jogtalan X vallás védelme/támadása és egységes vallás akarása. E tételnek azonban a kor uralkodó jogérzéke ellentmondott! P. saját korára vonatkoztatva példaként a hazához ragaszkodás, nemzetben, nyelvben, függetlenségben való hit mindenáron való kötelezettségét említi, mint elképzelhetően igaztalan jogérzéket. Mert az ember talán boldogabb lehetne (béke, gazdagság) ha egyik föld vagy nyelv ugyanolyan lenne számára, mint egy másik. 
A természettudomány mintája szerint ez esetben az ember éretlen, nem ismerte még fel az igazságot: a "jól organizált" embernek kozmopolita érzésűnek kellene lennie. P. logikai kérdése: ha a természettudomány következtetése ellentétben tud állni a valós tapasztalattal, megteheti-e ezt a jogbölcselet is? - Válasza: csak bizonyos kérdésekben!
Az igaz jogot tehát a történelemben a különféle jogok küzdelmének objektív vizsgálatával találhatjuk meg. A mindennapi cselekvésekben viszont jogérzékünkre hallgatunk - ez az élő jog, a szubjektív érzés, amely életünkben a természettudomány objektivitásánál sokkal fontosabb! Visszatérve a hazaszeretet kontra természettudomány okfejtéshez: elérkezhet egy olyan idő, amikorra a közvetlen/szubjektív jogérzet helyébe lép a "boldogsági megfontolás" és kiszorítva azt, előítéletként tételezi. Ez történt a középkor vallási jogában is. Mindezek mellett az ellentétigények közötti döntésnél is megoldatlan marad az, hogy kiknek a boldogsága fontosabb. P. szerint nem képzelhető el az, hogy mindenki a lehető legboldogabb legyen, HA a jogállapot megváltoztatásával egyszerre boldogság-vesztesek és nyertesek keletkeznének. /valószínűleg nem tudhatta számításba venni a játékelméleti kimeneteleket - R.Á./
Szerinte igaz jog lehetne egy "spenceri állapot" amelyben az összes igény összefér, ezért az igények kérdése egyszerűen megszűnik. Viszont továbbra is megmarad az idő, jelen/jövő küzdelmének kérdése. 
Végkövetkeztetés: Nincsen teljesen igaz jog, ezért hamis, illetve nem létezik a természetjog, amely nem hasonlította össze a különféle jogok hatását az emberi jólétre, sőt azt elvetendő mértéknek tekintette. 

2. Jászi Oszkár: A szociológia módszerei 105-113.p.
(Első megjelenés Huszadik Század, 1905.)
A fiatal szociológiában bizonytalanság van: szerzőnként eltérő módszerek, törvények. A természettudományokhoz képest nincsenek tények, bizonyítások, általánosítások és ezek összefoglalása. A zavar oka: ellenőrzésre nem alkalmas a szubjektív megfigyelések, az egyéni öntudat tényeivel való operálás, amit egy másik szubjektum elutasíthat. Bezzeg a természettudományban dolgok vannak! Ezért J. O. a szociológia külföldi, francia törekvéseit mutatja be egy párizsi látogatás nyomán. Két emberrel; Le Dantec-kel (biológus) és Durkheim-el találkozott. Az előbbi a fajok fokozatos továbbfejlődésével kapcsolatos bírálatát mondta el egy bizonyos Weissmann elméletéről, amit teljesen önkényesnek nevez. J. O. szerint ui. alapvető az, hogy e fejlődés csak hosszú időn keresztül állandó környezetben mehet végbe. Változó környezet ui. e szerint az egyik nemzedék alkalmazkodását semmissé teszi a következőre nézve. Ezt L. D. is igaznak tartja. A szociológiát izgatja, hogy evolúció és revolúció eltérő hatása: azaz lassú átnevelés/erkölcsi átalakítás-e a cél, vagy megfelelő intézmények kialakításának hatására érhetők-e el új társadalmi fejlemények. J. O. példája erre: Magyarországi zsidó/oláh gyermekek hipotetikus kicserélése után mindegyik a másik "faj" jellegzetességeit venné fel, a körülmények, intézmények hatására. L. D. válasza is igaznak tartja, hogy: nevelés és környezet hatása a döntő, azaz elég lehet egy nemzedék átnevelése is. J. O. előhozza bánatát: a társadalom tanulmányozása nélkülözi a természettudomány alapot. L. D. igazat ad neki - nincs is szociológia. A történelmi materializmus elmélete ugyan haladás ez irányban, de egyben az események erőszakos csonkítása is. Azonban ő nem tud jó szociológia-módszert ajánlani. Saját elméletének, az elemi (sejt szintű élet) determinisztikus mivoltáról nem lehet kiterjeszteni homologikus alapon az egész társadalomra. Így ugyanis a némileg ismertet a teljesen ismerttel magyaráznánk. Megoldás csak természettudományos módszerek, matematika, fizika alapjain található. Az eddigi szociológia semmit sem ér, Comte se, a legnagyobb filozófus. 
Durkheim: 
Jászi elmondása szerint a módszertani elvei a következők: A szociológia nem egyénekkel, hanem társadalmi tényekkel foglalkozik. Ezen értve: cselekvési mód, amely alkalmas arra, hogy az egyénre külső kényszert alkalmazzon. Egy adott társadalomban általános, de az egyéni megnyilvánulástól független, önálló léttel bír. 
A társadalmi tények = dolgok, azaz önmagukban kell tekinteni őket, külön a róluk képzeteket alkotó alanyoktól. Külső dolgokként kell őket tanulmányozni, mivel ekképp is jelentkeznek. Ezzel szemben a szociológia eddig nem dolgokkal, hanem fogalmakkal operált. Holott csak a társadalom (mint dolog) létezik, figyelhető meg. 
Összegezve: a szociológiának - a lélektan mintájára - önmegfigyelőből kísérletibe; szubjektívből objektívbe kell átlépnie. Ám ehhez még két szabály követése kell: 1. Meg kell szabadulni az "előleges" véleményektől, és 2. csak oly "tünemények" csoportja lehet kutatás tárgya, amelyeket:
- külsőleg előzetesen meghatároznak
- e vonásaik közösek
- viszont minden olyan tünemény kutatandó, amely e meghatározásnak megfelel.
D. példája a bűn kutatásáról szól: Először is nem szabad előzetes lélektani megfigyelést alkalmazni, objektív kritériumokat kell keresni, olyanokat, amelyek minden társadalomban büntetésreakciót okoznak. A kutatásnak aztán ezekre alapoznia, ezzel a tények függetlennek bizonyulnak majd a tudástól. A kategóriák külső jeleit pedig minden tudós felismeri, a megfigyelés ezáltal mások által ellenőrizhető, megismételhető lesz. 
Ebből következik még az is, hogy az egyénitől eltérő oldalakat kell vizsgálni: családtípust nem útleírásból, hanem pl. családjog alapján. Durkheim beszámolt még a normális-patologikus különbségére megadott szabályairól: 
1. normális a társadalmi tény, ha egy társadalomra nézve a fejlődésének X szakaszában hasonló társadalmak átlagát tekintve is ugyanaz fordul elő. 
2. Egy jelenség általánossága függ az adott társadalomban a kollektív élet általános feltételeitől - ez igazolja a módszer eredményeit.
3. Az igazolás szükséges, ha a vizsgált társadalom integrális fejlődési szintjét még nem érte el. 
E szabályok alkalmazásához viszont elengedhetetlen: társadalmi típusok kialakítása és osztályozásuk - összetételi fokuk szerint az egy szegmentűtől kezdve. Az így kialakított osztályokban még további változatokat kell megkülönböztetni: a szegmentumok egybeolvadásának fokától függően. Ez a feladat D. szerint nehéz és az összetettebb társadalmak osztályozása még nem megy. 
A társadalmi tények magyarázatának módszeréről pedig azt mondja D.: A magyarázathoz külön kutatni kell előidéző okát és a rá következő működést. Az ok az előzetes társadalmi ténnyel: a működés társadalmi céllal van összefüggésben.

Rézler Gyula : A magyar gyári munkásság , Bp. 1940.

1867-es kiegyezés óta beszélhetünk komolyabb iparosodásról, mert megteremtődött a gazdasági függetlenség.
Trianon súlyos veszteség: a gyárak és a gyári munkásság fele elveszett. Ennek ellenére a békekötés után óriási fellendülés, mert a politikai függetlenség is létre jött, így saját gazdaságpolitikát lehetett kialakítani.
'30-as évek konjunktúrája és a fegyverkezés is előrelendíti (sic!) a magyar gazdaságot. Felvidék és Kárpátalja visszacsatolása is jól jön, mert új fogyasztóterületeket szerez Magyarország számára.

Statisztikai definíció szerint: gyárnak számít minden legalább 20 munkást foglalkoztató üzem, így 1939-ben Magyarország területén belül 333 750 gyári munkás volt. Ezek a munkások gépeket irányítanak és felügyelnek, és ez alapvető kihatással van lelki állapotukra: érzik, hogy fontosak. Másik fontos jellemző: társas munkát végeznek. Ehhez hozzátehető az is, hogy városokban helyezkednek el nagy sűrűségben a gyárak, így egy területen belül viszonylag nagy számban vannak jelen a hasonló problémáikat megbeszélő, egymással kapcsolatot tartó, aktivizálható emberek. 
A városban élés megemeli a munkások civilizatorikus és kulturális jólétét. Mindezek az anyagi jólétet is fokozzák.
A munkások közötti legszembeötlőbb különbség a tanult és a tanulatlan munkások közötti különbség /1939: 35%-tanult, 65%-tanulatlan/. Ez hangsúlyos anyagi különbséget jelent.
A két munkáskategória közötti arányok iparáganként különbözőek: a nyomdaiparban a legtöbb a szakmunkás - 79,5%.
A nők között a szakmunkások aránya csekély.
Minden iparosodó országban jelentős százalékban jelentek meg a fejlettebb országból érkező külföldi szakmunkások. Az 1870-es években az idegen eredetű munkások száma 20% volt. Ez azóta csökkent.
A munkásszervezkedés a legképzettebb ipari munkások, a munkások önképző egyletéből sarjadt ki 1868-ban. 1880: Magyar Általános Munkáspárt megalakulása, 1890-ben Magyar Szociáldemokrata Párt névvel működik tovább. 1906 óta a keresztényszocialista párt is bekapcsolódott a munkásság szervezésébe. A szakszervezeti szerveződés a XIX. század végén megerősödik, ezeket a szervezeteket az 1899-ben alakult Szakszervezeti Tanács foglalta egybe és irányította. Szociális segítséget nyújtanak. Ebből a legsikeresebb harcot a munkaidő területén folytatták: 1939. végére 8 órára leszorították.
A szervezett munkásoknak 80%-a a fővárosban és környékén lakik.
A gazdasági világválság idején az elbocsátások következtében megnövekedett a szakmunkások munkásságon belüli aránya, így megemelkedett a munkabér egy főre jutó mennyisége. A válság elmúltával újra felvettek segédmunkásokat, így - értelemszerűen - az egy főre jutó bér is csökkent.
Pesten volt a legmagasabb a munkabér, vidéken pedig alacsonyabb a megélhetési költség: így a legkedvezőbb feltételeket a Pest környéki falvak nyújtották (Pesti munka és vidéki élelmiszerárak.)
Gépesítés: csökken a munkásság termelési értékben való részesedése. Okok: 1. jobban növekszik a termelés értéke mint a munkabér 2. a magasabb képesítésű így nagyobb fizetési igényű szakmunkások fölöslegessé válnak.
Utolsó oldalakon a különböző munkássegélyező szervezetekről beszél a szerző. Lényeg: vannak állami és munkahelyi biztosítási lehetőségek, és ezek működőképesek. 

Ez a szöveg egy Litván-órára készített előadás, bizonyos idézetek hiányoznak belőle, amiket papírról olvastam fel. Most viszont nem tudom őket rekonstruálni, de akit érdekel, megteheti (lásd a szöveg végén a forrásokat).

Somló Bódog
(1873. VII. 21. - 1920. IX. 28.)

Somló Bódog 1873-ban született Pozsonyban egy otthon még németül beszélő zsidó családban. Apja az Osztrák-Magyar Vasutak tisztviselője volt, ezért a család gyakran költözött. Somló az elemi iskolát Budapesten végezte, a gimnáziumot pedig Zsolnán, Trencsénben és Temesvárott.
Egyetemre először Budapesten, azt követően Kolozsvárott járt, 1896/97-ben pedig kiegészítő tanulmányokat folytatott külföldön, egy-egy szemesztert Lipcsében és Heidelbergben is hallgatott. A jogi doktorátust már 1895-ben megszerezte, az államtudományit pedig egy évvel később, mindkettőt Kolozsvárott.
Egy évig önkéntes katonai szolgálatát töltötte, ezt nyolc hónapos kolozsvári ügyvédjelölti korszaka követte. A város családja és az ő állandó otthona lett, s ügyvédjelölti idejében időnként lelkes, függetlenségi szellemű vezércikkeket írt az ellenzéki, Apponyit támogató Erdélyi Híradó számára.
A már említett németországi tanulmányokból hazatérve Budapesten próbált állást szerezni, sikertelenül. 1897 és 1903 között fogalmazó volt az államvasutaknál. Ez komoly traumát jelentett számára, mint naplójából megtudjuk, “kénytelen vagyok olyan pályára adni magam, amelyet utálok, amelyre nem vagyok való, s amely nekem soha sem fog örömet szerezni. Ha szüleim nem volnának, főbe lőném magam.” (Litván 1973: 33) Szabadulni próbálván 1898 nyarán megpályázta a pécsi jogakadémia egyik megüresedett tanszékét, azt azonban nem ő nyerte el. Azonban nem fordult el a tudományos pályától, írásait publikálta. A tiszta jogbölcselet felől a szociológia irányába mozdult el érdeklődése, első ilyen tárgyú dolgozatát Törvényszerűség a szociológiában címmel olvasta 1898 decemberében a Közgazdasági Társaság ülésén. Ez a problémakör foglalkoztatta Somlót egy évtizeden keresztül, elméjét az izgatta, hogyan lehetne a szociológiából egy a természettudományokhoz hasonló pozitív tudományt létrehozni, hogyan lehetne a szociológiából egy törvényeket kutató tudományt megalkotni. A pozitivizmus mellett azonban az evolucionizmus is erősen hatott rá, de Marx történelmi materializmusa is; mindhárom irányzatban megragadta őt a társadalmi fejlődés ténye, törvénye, ennek a gondolatkörnek az igazolását próbálta meg, amikor a már említett irányzatok között hánykolódott, pszichológiai és biológiai irányzatokkal kiegészítve azokat. Szociológiai pályafutása során – mely nagyjából 1910-ig tartott – mindvégig megmaradt “két szilárd alappillére” (Litván 1973: 34): az evolucionizmus és a természettudományos pozitivizmus.
Legelső tudományos írása az Osztályharc és szocializmus - szociologikus tanulmány címmel jelent meg az Élet című folyóiratban 1894-ben. Somló doktori értekezése A parlamentarizmus a magyar jogban címet viselte, 1896-ból, ami egy korrekt jogtörténeti munka, mely a vége felé már a fiatal tudós evolucionizmus felé való tájékozódására utal.
1899-ben publikációi alapján magántanár lett jogbölcseletből a kolozsvári egyetem jogi fakultásán. Még ügyvédjelöltként fogant meg benne, Kolosváry Bálintban és Ferencz Józsefben az ötlet, hogy jogtudományi folyóiratot adnak ki, amelyben tisztán tudományos tanulmányokat közölnének, könyvismertetést és bírálatot írnának, valamint érdekesebb külföldi híreket is közölnének. Ebből a tervből született meg a Huszadik Század. A már említetteken kívül Somló kolozsvári baráti körének tagjai közül Gratz Gusztáv és Komin János, két ifjú fővárosi jogász Berinkey Dénes és Vámbéry Rusztem, Jászi Oszkár és bátyja, - a még Somló által Heidelbergből ismert - Viktor tartoztak az alapító gárdához, a “fiatal óriásokhoz”, ahogy magukat nevezték.
Közben a Stampfel-féle zsebkönyvtárban három munkája is megjelent: Ethika (1900), Szociológia (1901) és Jogbölcselet (1901). Ezek a munkák már világosan mutatták azokat a gondolati irányokat, amelyek döntően befolyásolták: a Spencer-féle evolucionizmus, a Pikler-féle ún. belátásos elmélet és a marxizmus. Az alapokat persze a spenceri tanok képezték, erre rakódtak rá az utóbbi kettő rétegei.
1903 januárjában állást kapott a nagyváradi jogakadémián, a nagyváradi kir. Jogakadémia Magyar Közjog és Politika Tanszékeinek rendkívüli tanára lett. Az 1903-ban ellene indított hajsza miatt Kolozsvárra ment, ahol 1905-től 1918 decemberéig a jogfilozófia és a nemzetközi jog tanára volt. Tanári és tudósi hírneve miatt szinte vonzotta a tehetséges diákokat, nála szerezte jogi doktorátusát többek között Lukács György, aki élete végéig nagy megbecsüléssel emlegette Somlót.
Eközben csatlakozott a Társadalomtudományi Társasághoz, annak titkárává is választották. 1903. március 29-én a Társaság ülésén olvassa fel A társadalmi fejlődés elméletéről és néhány gyakorlati alkalmazásáról című tanulmányát. Ennek a szövegét közölte le a Huszadik Század márciusi számában. Az előadás utóéletéről - melyet szokás kisebbfajta, magyar Dreyfuss-perként is emlegetni - szólnék a következőkben:
1903 május 29-én Ady Endre a Nagyváradi Naplóban Merénylet a nagyváradi jogakadémián címmel írt cikkében arról tudósít, hogy “egy fiatal magyar tudóst el akarnak veszíteni, mert gondolkodott. A mai magyar életnek - így tűnik fel sokszor nekünk - titka, forrongása, célja: pör a gondolkodás ellen. A fiatal tudós neve dr. Somló Bódog. A nagyváradi jogakadémia tanára. Bűne, hogy Spencer evolúció-törvényében hisz, kíséri a nagy törvény kommentálóit, s az evolúció eredményeit siettetve világosságot hirdet. Azt kérdi, hogy ha egyszer a társadalomnak tökéletesülnie, igazulnia kell, miért ne legyen ez a tökéletesülés, ez az igazulás gyorsabb? A válasz rá a meglehetősen öreg kifakadás feszítsd meg.” Somló Bódogot Ady a következőképpen jellemezte: “Igazi tudós. Szerény és magába vonult. Személyesen kevesen ismerik Nagyváradon, nem szerepel sehol, egészen elvonult életet élt.” Ady már az év elejétől fogva személyes ismeretségben állt Somlóval. Május 8-án már közölt Az evolúció címen egy tanulmányt, melyben Somló néhány, provokatív, botrányos állítását már ismertette: 
Somló téziseit a jogakadémia tanári kara botrányosnak minősítette, május 22-én és 29-én összegyűltek és határozatot hoztak, sőt a miniszternek is írtak, melyben Somló elmarasztalását követelték. A levélben azonban Somló előadásának szövegét kommentárokkal és kihagyásokkal látták el, így lehetőség nyílt arra, hogy a tudományos állításokat a fennálló monarchikus államforma elleni izgatásként tűntessék fel. Az ügyből parlamenti interpelláció is lett, melyet Benedek János intézett báró Wlassics Gyula kultuszminiszterhez, aki pedig igazi salamoni döntést hozott: a feljelentő tanárokat a denunciálás (besúgás, beárulás, feljelentés), Somlót pedig az izgatás bűne alól mentette fel, ugyanakkor síkra szállt a tanszabadság mellett. Érdekes, hogy mind a jobb-, mind a baloldal élénk helyesléssel fogadta a döntést. Ady az ítéletet mint a klerikalizmus elleni harc győzelmét fogta fel, ugyanakkor a liberálisokat további harcra szólította fel. Az ügyről még hónapokig cikkeztek a sajtóban, a Huszadik Század szerkesztősége pedig nyilvános állásfoglalást kért néhány európai hírű tudóstól és közéleti személyiségtől. Somló mellett foglalt állást többek között C. Lombroso, A. Labriola, Ferri, Ferrero, Sidney Webb és a Fabrianus Társaság, akik közül néhányan élesen elítélik a szellemi szabadság ilyeténképpeni megsértését. Benedetto Croce egyenesen úgy nyilatkozott, hogy “a Somló-ügy nemcsak Magyarország ügye, de az egész civilizált világé.” Mindeközben Somló nem próbált a hírnevéből tőkét kovácsolni, hanem beadványt szerkesztett a kultuszminiszterhez. Ebben tiszteletteljes hangon közli, hogy előadását egyetemi munkatársai félreértelmezték, és hogy ő valóban úgy gondolja, az evolucionizmus a tudomány végső szava; bár nem zárja ki annak lehetőségét, hogy túlhaladható lesz, ezt azonban ő személy szerint nemigen hiszi. Ügyének méltányos elbírálására kérte Wlassicsot.
Idézetek: FELOLV. LITVÁN 1977: 505-6
Továbbá: SOMLÓ 1973: 163
És a zárómondat: "A fejlődés elve az egyedüli elv, amelyet nem haladhat túl semmiféle fejlődés." (Somló 1973: 172)
Ekkor született meg egy másik fontos munkája, az Állami beavatkozás és individualizmus címen. Ebben a szerző azt tűzte ki magának, hogy megállapítsa “az állami beavatkozásnak a társadalmi fejlődés természetfolyamatában való helyét és természettudományi jelentőségét”. (NJE 67) Somló azt próbálja kimutatni, hogy az állami beavatkozás tekinthető egyfajta alkalmazkodásnak, az emberi szervezet természeti jellegű aktusának mutatkozik; azaz “nem mond ellent az alkalmazkodás természettörvényének, csupán arról van szó, hogy ez esetben az alkalmazkodás a lelki élet közvetítésével megy végbe.” (NJE 67) Ez a munkája különösen radikális körökben volt kedvelt.
Általános tanok (1905) és A büntetőjog bölcselete (1906) címmel jelentek meg Somló szociológusi korszakának jogbölcseleti előadásai. Ekkor fogalmazta meg Somló, hogy a jogbölcselet léttudomány, amely a normák létsajátosságait vizsgálja, tárgya a jog keletkezése, hatása, történelmileg mutatkozó szabályszerűségei s a közvetlen jövő joga.  Ebből logikusan csak egy olyan jogbölcselet következhet, amit a későbbiekben Mannheim nyomán kultúrszociológiának neveztek el. Somlónál ez a fajta jogszociológia a “a társadalomnak természettudományos, monisztikus alapon álló bölcselete”. Ez egyfajta tisztelgés volt Méray-Horváth Kornél előtt, aki mellett Pikler ellenében is kiáll egy 1907-es cikkében; olyan objektív szociológiát követelve, ami leszámolást jelentene a Pikler által képviselt lélektani irányzattal. 1908-as az Archiv für Rechts- und Wirtschaftsphilosophie-ban megjelent írása is hasonló állításokat tartalmaz.
Mint azt már említettem, Somlót 1901-ben a Társadalomtudományi Társaság titkárává választották, majd 1905-6-ban a Huszadik Század szerkesztését és a Társadalomtudományok Szabad Iskolájának elnökségét is elvállalja. Az 1906-os híres Hegedűs – Gratz – Wolfner puccskísérletet követően, mely a Társaság vezetésének magukhoz ragadására irányult, tőle szokatlanul éles hangon Somló eréllyel vett részt az “árulók” leleplezésében és kiűzetésében. A megtisztult Társaság következő közgyűlésén, melyen a lemondott Andrássy Gyula helyébe Pikler Gyulát elnökké választják, Somlót alelnökké nevezik ki. Paradox, hogy éppen ezt követően kezd mind Pikler, mind Somló visszavonulni a Társaság és a Huszadik Század tevékenyégétől, abbahagyja a szerkesztést, de magától a szociológiától is eltávolodik Somló. Ez az a pillanat, amikor Somló radikalizmusa a csúcspontra érkezett, ezt követően vállalta a független tudós szerepét, aki visszautasít minden kísérletet, ami a tudomány ügyeibe kívülről próbál beavatkozni, ekkor szakít a társai által űzött progresszív politikai törekvésekkel is.
Szót ejtenék még Somló Bódog etnológiai munkásságáról is. Somló pályája több ponton is érintkezik a hazai etnológiával. Kezdetben, 1899-ben Pikler tanulmányához állított össze etnológiai példatárat. Akárcsak Spencer, ő is azt a tipikus evolucionista gyakorlatot folytatta, hogy példákat ragadott ki amikkel alá tudta támasztani az elméleti tételeket. gy tett az Állami beavatkozás és individualizmusban is, akárcsak A nemzetközi jog bölcseleteben és A totemizmus keletkezésében, tehát nem zavarta, hogy egymástól szervesen különböző kulturális típusokhoz nyúlt igazolásként.
1909-ben jelent meg Somló egy munkája németül Egy leíró szociológia megalapozásához címen, amiben javaslatot tesz egy nemzetközi adatbank létrehozására, ami lehetővé tenné hogy az összes primitív társadalmak bármelyik intézményét tanulmányozva az összes vonatkozó adatot meg lehessen kapni. Ez annak a már Durkheim által is hangoztatott követelménynek teljesítéséhez is elvezetne, mely szerint csak az egy típusba tartozó, az érettségnek azonos fokán levő társadalmak intézményeit szabad összehasonlítani.
Szintén 1909 a születési éve legfontosabb etnológiai munkájának, mely Der  Güterverkehr in der Urgesellschaft címen jelent meg németül a brüsszeli Solvay-intézetben, ahol egy évig kutatott; később angolra és franciára is lefordították. A mű fontosabb állításai A gazdaság őskorából címen a Huszadik Század 1909-es évfolyamában jelent meg. A monográfiát a XX. századi magyar néprajz egyik legjelentősebb munkájának tartják, ami a modern gazdasági antropológia előfutárává vált. A munkában főleg zsákmányoló társadalmakat használ fel példaként, a munka irodalomjegyzéke pedig egyszerűen lenyűgöző. Somló fő állítása azt a korabeli hiedelmet cáfolja, miszerint léteznének olyan társadalmak, ahol nem ismerik a cserét. A szerző rámutat, hogy ez azért történhetett így, mert egyes társadalmakban a cserének egy másik fajtája az általános, amit ajándékcserének nevez el: látszólag ajándékozásnak tűnik, de mögötte az húzódik meg, hogy mindez viszonzás elvárásával történik, és erre rendszerint igen erőteljesen kötelez is. Jusson eszünkbe, hogy ezt a gondolatot csak másfél évtized múlva fejti ki Marcel Mauss, aki Az ajándék című tanulmányában hivatkozik is Somló e munkájára egy helyen, Felix Somlo néven. Továbbá ezt a gondolatot viszi tovább még később Polányi Károly is, aki Somló tanítványa volt, mégsem ismerte tanárának eredményeit mindaddig, míg az említett lábjegyzetre nem lelt rá.
Somló munkásságának második korszaka 1910-ben kezdődött, erről a periódusról csak érintőlegesen beszélnék, leginkább fontosabb munkáit sorolnám fel. Míg Somló pályafutásának első szakaszára elmondható, hogy a spenceri evolucionista szociológia befolyása alatt állt, és a naturalista szociológia módszertani és filozófiai alapelvei jelentették a feldolgozott anyag formáló elvét. A második korszak munkái azonban olyannyira elüt az első periódus munkáitól, hogy az ember azt hinné, nem is egy szerző műveiről van szó. E második korszak művei mindannak cáfolatát tartalmazza, amit szerzőjük az elsőben állított. Somló elhagyta “a naturalista szociológia területét, s míg korábban azt tanította, hogy a jogfilozófia nem lehet más, mint jogszociológia, most radikálisan elválasztja a kettőt egymástól, s ő maga immár par excellence jogfilozófiát, majd tiszta ismeretelméletet művel, s egy formális etika megalkotására tesz kísérletet.” (NJE: 65)
A fontosabb munkái e korszakból: Az érték problémája 1911; Jogi alaptan 1917 Lipcse; Prima Philosophia - posthumus 1926: Gedanken zu einer Ersten Philosophie címmel.
E korszakában eltávolodott egykori polgári radikális barátaitól, újabb barátai a régiek ellenségei közül kerültek ki. Velük enyhítette magányát, amely imádott anyja halála és szeszélyes feleségével, Bánóczy Margittal kötött házasságának felbomlása után szakadt rá. “Egyedül az egész házban 42 esztendőmmel” - írja naplójában 1915-ben. 
Jászival való kapcsolata a háború kitörése előtti években megszakadt, pedig addig rendszeresen leveleztek egymással. Jászi nehezen tudta elfogadni Somló viszonyát a politikához, illetve azt, hogy Somló túl passzív, nem akar álláspontot kialakítani, nem hajlandó elkötelezni magát.
1918 decemberét követően Budapesten az általános jogtan tanszékének professzora volt Ez annak is köszönhető, hogy Jászival felújította kapcsolatát 1918 őszén. Amikor az őszirózsás forradalom kitört, a kolozsvári szociáldemokraták Somlót akarták főispánná kinevezni. Ijedtségében Pestre menekült Jászihoz, akivel aztán Aradra utazott a román delegációval tárgyalni. A sikertelen tárgyalások után Jászi minisztériumában segédkezett, innen került Berinkey és Jászi kezdeményezésére a budapesti jogi karra, ahová az egyetem hívta meg a tudóst. Áttelepülését a bizonytalan erdélyi helyzet is indokolta. Ismét régi barátai társaságában mozgott, egy termékeny szellemi közegben. A Jogászszövetség felkínálta számára az alelnöki tisztséget, ezt azonban visszautasította. Folyamatos tépelődés zajlott le benne: politika vagy tudomány? Somló a tudományt választja, mint már annyiszor életében, rettegett a közéleti felelősségtől. De nem tudta elkerülni a felelősségvállalást. A hírhedten konzervatív jogi egyetemre Kunfi Zsigmond közoktatási miniszter hét új professzort nevezett ki, beleavatkozván az egyetemi autonómiába. Tette ezt azért, hogy a régi professzori kar ellenállása ne tudja elvonni energiáját a súlyos helyzetben lévő ország komolyabb problémáitól. A döntés egyértelműen politikai volt, még ha komoly szakemberek kinevezéséről is volt szó. A kinevezettek között volt Jászi és Vámbéry, Somló két régi barátja. A professzorok azonban nem várt elszántsággal szálltak szembe az intézkedéssel. A frissen kinevezettek természetesnek találták, hogy Pikler és Somló majd igyekeznek őket megvédeni a vaskalapos tanári kar támadásaitól. Érdekesség, hogy az ekkor kinevezett Ágoston Péter annak idején az egyetlen olyan tantársa volt Nagyváradon, aki fenntartás nélkül kiállt mellette a feljelentőkkel szemben. Somló igazán nehéz helyzetbe került. Egyrészt lekötelezettséget érzett barátaival szemben, másrészt ott volt “régi vezérelve: a tudomány függetlenségének védelme minden hatalommal, főleg minden külső erőszakkal szemben.” (Litván 1973: 40) Végülis a szavazáson egyhangú döntés született a hét kinevezés ellen. Sem Pikler, sem Somló nem szavazott tehát barátaira. Somló tette miatt szégyellte magát. Nemsokára azonban Jászit nevezik ki kormánybiztossá az egyetemen, aki nem habozott megszűntetni a jogi és bölcsészkar autonómiáját, új dékánokat nevezett ki. Ekkor Somló végleg elhatározta magát, hogy még a kari ülésekre sem megy el és idejét ismét a filozófiának szenteli. Naplójában azt írta: “Magatartásom a kormánykörökben, mint hallom nem csekély megütközést keltett.” (uo.) Egy 1919 március 6-i bejegyzésben megemlítette, hogy irtózik minden cselekvéstől. Később már a forradalom látványától viszolygott és megerősítette magában, hogy szerzetesként fog élni és dolgozni, a tudomány magányában.
A fehérterror azonban minden 1918. október 31-ét követő kinevezést felülvizsgálat alá vont. A kar egyhangúlag kiállt mellette, míg Piklert nyugdíjazták. Somló tehát megkapta a lehetőséget, hogy az ellenforradalmi rendszer szolgálatába álljon. Ez ellen azonban tiltakozott ízlése és erkölcse egyaránt.
1920 szeptember végén Kolozsvárra utazott, előtte végrendeletében összes vagyonát a nacionalista Területvédő Ligára hagyta. Kolozsvárott kiment szeretett anyja sírjához, és ott felakasztotta magát.
Az Erdélyi Szemle című hetilapban Várady Aurél Somló nekrológjában a következőket írta: “Sírjánál senkinek sincs joga úgy beszélni róla, mint a saját halottjáról. Somló a még mindig vulkanikusan forrongó és normális kialakulást nem találó XX. század koreszméi között jelentkező diszharmóniának a halottja.” (Litván 1973: 42)
	Jászi naplójának október 20-i bejegyzése: FELOLV. LITVÁN 1977: 503
Források: 
•	Litván György (1973) Egy magyar tudós tragikus pályája a század elején. IN: Valóság. 1973 (XVI. évf.) 8. szám: 32-42.
•	Litván György (1977) Somló Bódog munkássága. IN: Szociológia. 1977/4. szám: 503-507.
•	Nagy J. Endre (1993) Erény és tudomány. Vázlat Somló Bódog gondolkodói pályájáról. IN: Nagy J. Endre (1993) Eszme és valóság. Magyar szociológiatörténeti tanulmányok. Budapest – Szombathely: Pesti Szalon Könyvkiadó és Savaria University Press.
•	Sárkány Mihály (1977) Somló Bódog az ősi társadalom gazdaságáról. IN: Szociológia. 1977/4. szám: 507-515.
•	Somló Bódog (1973) A társadalmi fejlődés elméletéről és néhány gyakorlati alkalmazásáról. IN: Litván György – Szűcs László (szerk.) A szociológia első magyar műhelye. A Huszadik Század köre. I. kötet. Budapest: Gondolat: 157-175.
•	Somló Bódog Állami beavatkozás és individualizmus **
•	Somló Bódog A gazdaság őskorából. IN ** Az ősi társadalom magyar kutatói. Budapest: Gondolat **
•	Zsigmond Gábor (1977) Somló Bódog és a magyar etnológia. IN: Szociológia. 1977/4. szám: 516-521.

Az említett forrásokból összeállította: Pálinkás János

Veres Péter

A falukutatás kora Magyarországon a reformkor. A felvidéki Sarlósok indították el. A parasztság nemzetalatti világát kutatták. Később vált politikai mozgalomból megismerési mozgalommá. Az utódállamok parasztsága jórészt kispolgári, de az alföld és a Dunántúl parasztsága jórészt cselédek és földmunkások tömege. 
A parasztság megismerésének módjai: a szobatudósok számára a statisztika, vagy a baloldali írók-költők művei, pl. Petőfi, Táncsics.
A Sarlósok mozgalma: Népdal, népmese, népművészeti gyűjtés.
Megalakul a Bartha Miklós Társaság, megtartva a keresztény kurzus gondolkodásmódját; a módszerek tisztázatlanok voltak.
Következő mozgalom
A Szegedi Fiatalok Agrársettlementje és Művészeti Kollégiuma. 
Alakjai: Buday György, Ortutay Gyula gyűjtései, Tomori Viola parasztlélektani vizsgálódásai, Erdei Ferenc.
Válasz (folyóirat és társaság) Illyés, Puszták népe, Németh László felkérésére Veres Pétertől az Alföld parasztsága.
Illyés inkább csak egyes figurákról és nem a parasztságról mint osztályról írt, hiányzik a műből az értelmezés.
Veres Péter hiányolja a fenti művekből a politikai radikalizálódást: "Nem reformokkal lehet változtatni a parasztság helyzetén, hanem egy új társadalom a megoldás."

Szabó Zoltán: Tardi helyzet.
Tényeket, helyhez és időhöz kötött konkrétumokat hoz. Sajnálja a paraszti világ felbomlását, de az Veres szerint szükségszerű.
Veres szerint a parasztságnak a munkásszervezet hiányzik, az osztálytudat és a szolidaritás. Az agrárszociológusok közül a legfelkészültebb Kovács Imre, aki főként a kivándorlásról és a szektákról írt, (valamint az ormánsági egykézésről). Ezek elsősorban a szegény parasztságot érintik.
A magyar tömegek baloldaliak - állítja Veres Péter, de nem tudatosan, csak abban az értelemben, hogy a felettük állók jobboldaliak és ahhoz képest. 
Pro Christo Diákok Háza Munkaközösség (Kovács Imre: Egy elsüllyedt dunántúli falu) Kemse község szociográfiáját készítették el. 
Veres Péter szerint az egyke ott dívik, ahol a parasztság eléri a kispolgári jólétet, de nem emelkedhet az uralkodó osztályba és a lesüllyedés ellen védekezik az egykével.
Ők már nem parasztok, hanem polgárok.
Luby Margit: a néprajz határán mozog. Szatmármegye népszokásait rajzolja meg. 
Darvas József Orosháza szociográfiáját írta meg. Ő baloldali. 
A Turul Szövetség rendezte meg az Egészség Hete, Magyar Nép Hete kiállításokat. Táblázatokban, grafikonokban mutatták be a magyar falusi valóságot, de politikai program nélkül.
Veres Péter konzekvenciája: a magyar szociográfiából hiányzik a politikai program.

Kovács Imre: Egy elsüllyedt dunántúli falu
A legújabb egykekutatás eredménye az Ormánságban. In. Magyar Szemle 1936. 
Egykézés: Egy gyerek, vagy egy sem, és a régitől elütő életforma, új törekvésekkel. Nincs egyetlen oka, minden egykés területen más váltja ki. Nem lehet ezek térképét megrajzolni, "nem fertőző járványként terjed".
Szociális, gazdasági, társadalmi, erkölcsi és kulturális viszonyokban gyökeredzik. Magyarország 3406 városa és községe közül 223-ban (7%) a születési arány 20/1000 (ezer lakosra jut húsz születés). A 223-ból 194 falu a Dunántúlon van. Baranya 60, Somogy 40, Tolna 28, Zala 23, Vas 13, Veszprém 10, Sopron 7. A Tisza felső szakaszánál ezekhez képest a duplája a születési arány. Sorrendben: Szabolcs, Szatmár, Abaúj, Borsod, Zemplén. Viszont e területekről való kivándorlás a természetes szaporodás 160-180 %-a. Nagyon magas az analfabétizmus: átlag 15-20 %. Szabolcs Szatmár, Nyírbakta járás 39 %, Nyírbátor járás 38,4 %, Mátészalka járás 34,5 % az analfabéták aránya.
Baranya megye Siklós járás 26 %, Szentlőrinc járás 99,6 % az analfabéta. Ezek a szegény néprétegek általában, és ők adják a természetes szaporodás nagy részét. 
Szabolcs Szatmárban nem kell tartani a birtokaprózódástól, mert semmilyen birtok sem volt, ami aprózódhatna. 
Baranya megye az egyke fő fészke. Hatvan községben a születési ezrelék húsz alatt maradt. Más megyékben a 0-6 éves gyerekek a lakosság 13 %-át teszik ki, ezekben a községekben ez 7 %. Nagy viszont az öregek aránya. A talpán álló gúla helyett a csúcsán álló gúla ábrázolja a népesség megoszlás t. Egyke-életrendszer alakul ki. Baranya az Ormánság területére terjed ki. Park jellegű táj. 
Pro Christo Diákotthon vizsgálta Kemse községet, a pécsi káptalan jobbágyközségét. A faluról az első összeírásnál, a Pragmatika Szankció korában 1920-21 körül két nagy család lakott, az 1800-as évek közepéig nő a népesség, utána csökken. 1851-60-től csökken a népesség. 
Okok.
Bonyolult kombinációja az élettendencia-beszűküléseknek és a gazdasági okoknak. Kemsén házközösségi életforma volt, ez néhány nagycsalád laza szövetségét, és együttgazdálkodását jelentette. Kétnyomásos gazdálkodás egyre újabb területek bevonása, kiegészítésként gyűjtögetés és halászat. Az úrbéresi jogokat, mint például a legeltetés, a halászat csak akkor tudták érvényesíteni, ha összefogtak. Munkamegosztás volt a családok között. Kemse a jövőben bízó gyarapodó falu volt. Az 1948-az idők váratlanul érték őket. A forgalmi gazdaságot nem értették, az úrbéresi jogoktól elestek. A jobbágytelket kapták meg és csak azt. Az útban lévő gyerekek léte veszélyeztette a már élők megélhetését, és a magzatelhajtás módszere még nem volt tökéletesen kialakult. A megszületett gyerekeket nem táplálták és meghaltak, vagy megfojtották őket. Később a magzatelhajtások korában sok fiatalasszony meghalt. Az újszülöttek 30-40 %-a egy éves kora előtt meghalt. Sok asszony megrokkant, negyvenéves korára rettenetes egészségügyi állapotba került. 
Egyházi és földesúri nagybirtok közé ékelt túl kicsi paraszttelkek jönnek létre. 

Birtokkategória 		          1921		         1934
Katasztrális hold 		száma	területe		 száma	területe
100-200			147	20 793		202	28 354
200-500			168	49 480		164	49 907
500-100	 		35	23 451		 29	19 082
1000-2000	 	12	15 933		 12	16 787
2000-10 000	 	16	80 796		 17	84 318
10 000 és efölött		6	86 785		 5	84 413

Fizikailag nem tudták az élet területüket tágítani. Csikókereskedéssel foglalkoztak és ez fellendült, de nem volt elég nagyobb népesség eltartására, a születéseket kellett szabályozni. A technikai kivitelt öregasszonyok végezték. Az asszonyokat fizikailag, a közösséget erkölcsileg és szellemileg tette tönkre. Átalakult az életszemléletük, új kulturális törvényeik lesznek. Emelkedik az életstandard, az egykézés tudatos lesz. Lelki törés a falu életében. "Az élet bukdácsol a halálon át." Matriarchátus alakul ki a családban, a szüle az úr a házban. Idegen községből jönnek a vők, a helybéli legények nem nősülnek, nekik már az egyke sem kell. 
Kiss Géza kákicsi lelkész (református) összegyűjtötte 41 ormánsági község adatait, ezekben 1833-ban összesen 561, 1933-ban 145 gyerek született.

Rézler Gyula: Falukutatók és szociográfusok. Budapest

Magyarországon leginkább a Comte-i és Saint Simon-i társadalomkutatást folytatják, mindjárt átfogó elméleteket alakítanak ki, és hiányzik az induktív módszer.
A társadalomtudománynak két alapvető ága van, a szociológia (empirikus) és a társadalomfilozófia.
A Huszadik Század és írói
Külföldi tudósok elméleteit alkalmazzák Magyarországra. Jászi Oszkár: Értekezések a társadalomtudományi, vagy a társadalmi megismerés köréből
Értekezések: Budai: Az osztályharcok. 
Farkas Geiza, Jászi Oszkár, Braun Róbert. Érdemeik: a társadalomtudomány nyelvének csiszolása.
A 20-as évek eredményei. 
Teljes gazdasági leromlás. A szabadkőművesek, a Huszadik Század Köre, a Galilei Kör foglalkozik társadalomtudománnyal. Ezért általában azt gondolják, hogy a társadalomtudománnyal való foglalkozás baloldali gondolkodást jelent. Falu-városmonográfiák jelennek meg. Gábor D., Csikész, Csizmadia. Az első komoly munkát a háború után Weis István írta, aki köztisztviselőként nem tartott attól, hogy baloldalinak minősítik. Konkrét adatokat elemez.